RKZ-L (27. srpna 1999)
Dobrý den.
Zítra uplyne 250 let od narození
německého básníka, spisovatele a vědce. Goethe se stal vůdčí osobností německé klasiky. Obsáhl všechny literární žánry, malířství, teorii umění a mnoho oblastí přírodních věd. O svém narození napsal v knize Z mého života - Báseň i pravda:
"Přišel jsem na svět ve Frankfurtu nad Mohanem úderem poledne dne 28. srpna 1749. Postavení hvězd bylo šťastné: Slunce stálo ve znamení Panny a v ten den kulminovalo; Jupiter i Venuše na ně shlížely přívětivě, Merkur neodporoval, Saturn a Mars se chovaly lhostejně ..."
Česko-německý spisovatel Johannes Urzidil v knize Goethe in Böhmen (1932) spočítal, že Goethe v Čechách strávil jako lázeňský host 1114 dnů, tj. více než tři roky. Během sedmnácti pobytů se setkal s mnoha našimi vědci, s Kašparem Šternberkem, Dobrovským, Purkyněm, básníkem Kollárem, skladatelem Tomáškem ad.
Hrabě Kašpar Šternberg věnoval Goethovi Královédvorský rukopis r. 1822, když byl v Mariánských Lázních. Goetha v RK zaujaly více písně lyrické než epické. Dodnes se mylně uvádí, že Goethe přeložil Kytici z RK. Goethe neznal český jazyk, použil překlad Svobodův a přestavěl verše. Přidal pět vlastních veršů a pád dívky do vody přemístil na konec. Zde jsou pro porovnání obě verze (přeložila Dana Mentzlová):
A. V. SVOBODA J. W. GOETHEVěje větříček Věje větříček Z knížecích lesů, Z knížecích lesů; Běží dívka, Běží dívka, Běží k potoku; Běží k potoku, Nabírá v kovaná Nabírá v kovaná Vědra vodu. Vědra vodu. Pozorně, pečlivě Dovede čerpat. Po řece k dívce Po řece k dívce Pluje kytice, Pluje kytice, Vonná kytice Vonná kytice Z viol a růží. Z viol a růží. Dívka se pokouší Kytici chytit. Tu spadne, ach spadne Do chladné vody. Kdybych, ty krásná Kdybych, ty krásná Kytičko, věděla, Kytičko, věděla, Kdo tě zasadil Kdo tě zasadil Do kypré země, Do kypré země; Opravdu, tomu bych dala Opravdu! tomu bych dala Zlatý prstýnek. Zlatý prstýnek. Kdybych, ty krásná Kdybych, ty krásná Kytičko, věděla, Kytičko, věděla, Kdo tě jemným Kdo tě jemným Lýkem svázal, Lýkem svázal; Opravdu, tomu bych dala Opravdu! tomu bych dala Jehlici z vlasů. Jehlici z vlasů. Kdybych, ty krásná Kdybych, ty krásná Kytičko, věděla, Kytičko, věděla, Kdo do chladného Kdo do chladného Potoka tě hodil, Potoka tě hodil; Opravdu, tomu bych dala Opravdu! tomu bych dala Svůj vínek z hlavy. Svůj vínek z hlavy. A tak pronásleduje Spěchající kytičku, Spěchá za ní, Pokouší se ji chytit. Tu spadne, ach! spadne Do chladné vody.
Arnošt Kraus v knize Goethe a Čechy (1896) napsal:
"... tímto málem stal se Goethe druhým tvůrcem básně, navrátil jí
strofičnost, navrátil jí tragičnost ... Skrovnost změn jest spíše
zásluhou, jest to značkou genia, že nevynaloží více práce na žádnou
věc, než ji právě vyžaduje"
Na přepracování Kytice reagoval A. V. Svoboda ve druhém vydání RK (1829):
"nestor německých básníků, Minister von Goethe, s maličkým přesazením
spojiv prvních šest řádek v sloku bodro-erotický tón původní v
elegický proměnil. Pozoruhodno jest, že se na pokažení souditi nedá."
Goethe o RK napsal:
"Objevení RK, který nás seznámil s neocenitelnými zbytky nejstarší doby, naplňuje nás nadějí, že se podobných památek najde více, o jichž sdělení tím usilovněji žádáme, čím méně se zachovalo v národní písni podobných předkřesťanských, aneb z doby prvního křesťanství pocházejících projevů, tenkráte ještě polonevzdělaného, však přesto nejjemnějším citům přístupného národa."
"Obě větve básnictví, česká i německá, pravý základ a poklad svůj vždy přece jen hledati musí ve staročeském (životě a literatuře), kde život, řeč i poesie národní mají dosud nejvíce samostatný a vlastní ráz. Čechy jsou bohaty na památky této doby rozkvětu. Nejstarší zbytky staré jich literatury, kteréž nikdy zapomenuty nebyly, rozmnoženy byly neočekávaně v naší době nálezy nejbohatšími."
V roce 1829, kdy už nemohl cestovat, napsal Goethe příteli hraběti
Šternberkovi:
"Jak silně se mi stýská po každoročních návštěvách Čech, to se
neodvažuji ani vyslovit."
Den před propuknutím nemoci 15. března 1832 napsal hr. Šternberkovi:
"Nové sešity českého časopisu [Musejníka] vzbudily ve mně opět přání
navštíviti milou říši, kde jsem nalezl po tolik let požitek a poučení,
a měl bych též příčinu, blížiti se oněm krajinám přátelsky na mne
hledícím." Dne 22. března 1832 J. W. v. Goethe zemřel.